Aki jó kávéra vágyik, megpihenhet a kubai presszóban
További Fortepan cikkek
Mindössze tizenhat éves volt Bauer Sándor, amikor 1946-ban a Sajtófotó Osztály munkatársaként az elsők között csatlakozott az MTI kebelében működő Magyar Film Iroda Rt.-hez: az MFI huszonötödik tagja volt. A filmirodánál azonban csak három évig riportfotózott, mert 1950-ben kitelepítették. Budapestre 1953-ban tért vissza, 1956-ig szabadúszóként dolgozott. Több mint kétszáz képet csinált a forradalomról, legalábbis a visszaemlékezései szerint, a képek azonban nem kerültek elő.
A pályafutása 1957-ben vett új irányt: a Belkereskedelmi Minisztérium által indított új, negyedévesnek szánt, de már 1958-ban havilappá vált Vendéglátás folyóirat egyetlen fotóriportere lett. A nagyjából húszezer, fele-felerészben színes és fekete-fehér képből álló, főként negatívon fennmaradt hagyaték jelentős részben ennek a lapnak az archívuma, ahogy a válogatásba bekerült képek is.
A Vendéglátás magazin (amely mellett Bauer kis ideig az Esti Hírlapnak is dolgozott) egy jellegzetes Kádár-kori propagandalap volt. Azzal a céllal jelentették meg, hogy bemutassa: az országban minden rendben működik, minden nagyon szép, minden nagyon jó, látványos a fejlődés a kereskedelemben és vendéglátásban.
Bauer Sándor nem eseményfotós volt, nem a helyek átadását örökítette meg (bár fotóriporterként járt eseményekre is, például a Vendéglátóipari Főiskola versenyeit is ő fotózta), és nem is szociofotós, aki azokat és azt fotózta, akik és ahogyan ezeket a helyeket jellemzően használják. Ő inkább építészeti fotósnak mondható – emellett egy időben korabeli dizájnfotókat is csinált például bútoripari vállalatoknak –, jellemzően azt rögzítette, ahogyan ezek a helyek átadáskor kinéznek. Sajnos a képeiről nem vezetett pontos nyilvántartást, így nagyon sok fotóról nem lehet tudni, hogy pontosan mikor és (beltéri képek esetén) hol készült.
![Vidéki gyerekként a nyolcvanas években sokszor jártam a fővárosban, vonattal érkeztünk a Keletibe, innen jellemzően metróval mentünk tovább. Budapestről az egyik visszatérő emlékem, hogy borzasztóan menőnek és nagyvárosinak tartottam - és talán nagyviláginak is tartottam volna, ha ismerem kisgyerekként ez a szót -, hogy vannak ételautomaták. A Batthyány téren volt egy kedvenc forrócsokis automatám - nyilván annak élményei segítettek elhomályosítani a tényt, hogy egyébként ezekből az automatákból a sima utasellátósnál is szárazabb, szöttyedt zsömléket lehetett kapni, szomorkás párizsiszeletekkel, látszatvajjal, fonnyadt zöldséggel vagy száraz sajtdarabbal. De akkor is: az ételautomata nekem a világvárosiasság szimbóluma volt, akárcsak a metró vagy az önkiszolgálók (erre még visszatérek).
Az Utasellátó Vállalatot 68 évvel ezelőtt alapították: a Minisztertanács határozata nyomán 1948 novemberében kezdte meg a működését, és a kezdetektől a MÁV égisze alá tartozott. De természetesen a vasúti utasellátás sokkal korábbra nyúlik vissza: 1889-től közlekedtek a magyar vasúton rendszeresen háló- és étkezőkocsik.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261087_c977ebe7af1bc1a330d4f6766406aa25_wm.jpg)
Vidéki gyerekként a nyolcvanas években sokszor jártam a fővárosban, vonattal érkeztünk a Keletibe, innen jellemzően metróval mentünk tovább. Budapestről az egyik visszatérő emlékem, hogy borzasztóan menőnek és nagyvárosinak tartottam - és talán nagyviláginak is tartottam volna, ha ismerem kisgyerekként ez a szót -, hogy vannak ételautomaták. A Batthyány téren volt egy kedvenc forrócsokis automatám - nyilván annak élményei segítettek elhomályosítani a tényt, hogy egyébként ezekből az automatákból a sima utasellátósnál is szárazabb, szöttyedtebb zsömléket lehetett kapni, szomorkás párizsiszeletekkel, látszatvajjal, fonnyadt zöldséggel vagy száraz sajtdarabbal. De akkor is: az ételautomata nekem a világvárosiasság szimbóluma volt, akárcsak a metró vagy az önkiszolgálók (erre még visszatérek).
Az Utasellátó Vállalatot 68 évvel ezelőtt alapították: a Minisztertanács határozata nyomán 1948 novemberében kezdte meg a működését, és a kezdetektől a MÁV égisze alá tartozott. De természetesen a vasúti utasellátás sokkal korábbra nyúlik vissza: 1889-től közlekedtek a magyar vasúton rendszeresen háló- és étkezőkocsik.
(Fotó: Bauer Sándor / FORTEPAN)![Valószínűleg a hetvenes évek első felében készülhetett a fotó. Vagy egy alternatív valóságban. Az én vidékiségem egy kelet-magyarországi, dél-alföldi vidékiség volt, lehet, hogy ezért, de az biztos, hogy sosem láttam ilyen büfékocsikat. Azokban a büfékocsikban, amelyekben én utaztam, nem olyan volt a hangulat, mintha egy óbudai kerthelyiséges kisvendéglőben töltenénk egy hangulatos vasárnap délután: porcelánnak tűnő szerviz helyett savanyú sörszagra és a túlárazottságukhoz képest is túlárazott tüskékre emlékszem, meg étel- és italfoltos terítőkre.
A magyar vasúton a két világháború között a képen láthatóhoz hasonló színvonalon az I. és a II. osztályú utasokat szolgálhatták ki. A III. osztályú (fapados) utasok viszont csak korlátozottabban használhatták az étkezőkocsik szolgáltatásait, például fél 9-ig meg kellett reggelizniük, csak délután négy és öt között uzsonnázhattak, és ezekre az étkezésekre csak fél-félórájuk volt.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261085_d65e1e7372a34ae4c106b7b26d40817d_wm.jpg)
Valószínűleg a hetvenes évek első felében készülhetett a fotó. Vagy egy alternatív valóságban. Az én vidékiségem egy kelet-magyarországi, dél-alföldi vidékiség volt, lehet, hogy ezért, de az biztos, hogy sosem láttam ilyen büfékocsikat. Azokban a büfékocsikban, amelyekben én utaztam, nem olyan volt a hangulat, mintha egy óbudai kerthelyiséges kisvendéglőben töltenénk egy hangulatos vasárnap délutánt: porcelánnak tűnő szerviz helyett savanyú sörszagra és a túlárazottságukhoz képest is túlárazott tüskékre emlékszem, meg étel- és italfoltos terítőkre.
A magyar vasúton a két világháború között a képen láthatóhoz hasonló színvonalon az I. és a II. osztályú utasokat szolgálhatták ki. A III. osztályú (fapados) utasok viszont csak korlátozottabban használhatták az étkezőkocsik szolgáltatásait, például fél 9-ig meg kellett reggelizniük, csak délután négy és öt között uzsonnázhattak, és ezekre az étkezésekre csak fél-félórájuk volt.
(Fotó: Bauer Sándor / FORTEPAN)![Egy nagyobb vasúti csomópont Utasellátó vendéglője is lehetett ez a hely a maga műbőrüléses székeivel, cserépkályhájával - ami mondjuk az ilyen helyek legnagyobb vonzereje volt hideg hajnalokon és éjszakákon -, faburkolású falaival és az azokon funkciótlanul elhelyezett fekete-fehér képekkel. A rojtos terítők tökéletesen alkalmasak voltak, hogy az ember kabátgombja vagy a női táskák egy csatja beléjük akadjon, és magával rántsa a mélybe a teljes eszcájgot, mint Gyurcsány Ferenc a baloldalt.
Az Utasellátó Vállalaton belül a hetvenes évektől az úgynevezett állószolgálat üzemeltette a vasúti restiket és éttermeket, valamint a buszpályaudvarokon és hajóállomásokon található büféket. Az állomási éttermek működtetését a rendszerváltás után a Resti Rt.-be szervezték ki.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261083_c9e4f2e908b3b6594def81f2f672a3fa_wm.jpg)
Egy nagyobb vasúti csomópont Utasellátó vendéglője is lehetett ez a hely a maga műbőrüléses székeivel, cserépkályhájával - ami mondjuk az ilyen helyek legnagyobb vonzereje volt hideg hajnalokon és éjszakákon -, faburkolású falaival és az azokon funkciótlanul elhelyezett fekete-fehér képekkel. A rojtos terítők tökéletesen alkalmasak voltak, hogy az ember kabátgombja vagy a női táskák egy csatja beléjük akadjon, és magával rántsa a mélybe a teljes eszcájgot, mint Gyurcsány Ferenc a baloldalt.
Az Utasellátó Vállalaton belül a hetvenes évektől az úgynevezett állószolgálat üzemeltette a vasúti restiket és éttermeket, valamint a buszpályaudvarokon és hajóállomásokon található büféket. Az állomási éttermek működtetését a rendszerváltás után a Resti Rt.-be szervezték ki.
(Fotó: Bauer Sándor / FORTEPAN)![Presszó, kocsma, büfé, italbolt - és még számos elnevezés juthat eszünkbe erről a képekről. A hatalmas pultokban sok helyen nagy tégelyek rejtették a folyóbort, aminek savanykás szaga épp olyan elengedhetetlen kelléke volt a füstszagú kocsmáknak, mint a biliárdgolyók csattogása.
A műbőr borítás itt is elengedhetetlen kellék volt, amit úgy is lehetett értelmezni, mint a vendéglátósok küzdelme az alkoholizmus ellen. Ezekbe a székekbe ugyanis pillanatok alatt, akár ruhán keresztül is bele lehetett izzadni - ami kellően ösztönző volt, hogy az ember ne ücsörögjön rajtuk sokáig. És ez az izzasztó hatás nemcsak nyáron volt érezhető, hanem télen is, már ha rendesen felfűtötték a helyet. Ami itt a jobb alsó sarokban látható olajkályhával történt, a meleg mellett állott olajszaggal is kényeztetve a vendégeket.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261081_260d91cccff0344d27d7984372609f50_wm.jpg)
Presszó, kocsma, büfé, italbolt - és még számos elnevezés juthat eszünkbe erről a képről. A hatalmas pultokban sok helyen nagy tégelyek rejtették a folyóbort, aminek savanykás szaga épp olyan elengedhetetlen kelléke volt a füstszagú kocsmáknak, mint a rex- vagy biliárdgolyók csattogása.
A műbőr borítás itt is elengedhetetlen, amit úgy is lehet értelmezni, mint a korabeli vendéglátósok küzdelme az alkoholizmus ellen. Ezekbe a székekbe ugyanis pillanatok alatt, akár ruhán keresztül is bele lehetett izzadni - ami kellően ösztönző volt, hogy az ember ne ücsörögjön rajtuk sokáig. És ez az izzasztó hatás nemcsak nyáron volt érezhető, hanem télen is, már ha rendesen felfűtötték a helyet. Ami itt a jobb alsó sarokban látható olajkályhával történt, a meleg mellett állott olajszaggal is kényeztetve a vendégeket.
(Fotó: Bauer Sándor / FORTEPAN)![Minőségi áruk gazdag választékáról tanúskodik ez a fotó, amelyet a falon lévő poszter alapján a hatvanas évek második felére datálhatunk. Igazi propagandakép arról, hogy a jóléti szocializmusban minden kapható, mi szem-szájnak ingere. A Delicatesse feliratból persze az valószínűsíthető, hogy a bolt olyan helyen volt, ahol jelentős számú külföldi is megfordult. Márpedig, mint azt Saly Noémi történész írta egy helyen (igaz, a vendéglátásról, de ez nyilván a kereskedelemre is igaz volt): "Az újszülött Kádár-rezsim tehát minden eszközt megragadott, a haspolitikáét is, a Nyugat megnyerésére”.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261079_c57dffe9e68e7c56ef12b1326dd6638a_wm.jpg)
![Egy pillanatra olyan benyomása van az embernek, mintha maga a fiatal Kádár János szolgálná fel a praktikusan formatervezett tálcákon az ételt. Persze nemcsak ez a hihetetlen elem ezen a képen, legalábbis a vonatozók nagy tömegeinek. Ez a vasúti utasellátást bemutató életkép ugyanis szintén olyan színvonalról mesél, amilyennel a nyolcvanas években már nem találkozhattunk. Minden valószínűség szerint a hatvanas-hetvenes években készült, és az első osztályú hálókocsik utasainak járt ez a fajta kitüntetett figyelem.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261077_592597eb13da6004e25d5b02411dfa1a_wm.jpg)
![A buszon látható Mávaut felirat alapján ez a kép is a hatvanas években készülhetett (a Volán tröszt 1970-ben jött létre), az is elképzelhető, hogy egy buszpályaudvar restijében. Az asztal feltűnően kicsi - ez a furcsa perverzió olyan visszatérő eleme volt a Kádár-kori vendéglátásnak, mint az életunt, embergyűlölő pincérek, az indigóval selyempapírra gépelt étlapok vagy a fantáziátlan, tucattermékként készülő ételek -, két tányér épp csak elfér rajta, viszont a kép különlegessége, hogy azon kevés fotó egyike, amely nem tűnik beállítottnak, ha az is, eléggé természetesnek hat.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261075_591a6bee20267177e285b1e411f7a560_wm.jpg)
![Nagyszüleim szavajárása volt az, hogy "hűsítő"; amíg ezt a képet meg nem láttam, azt hittem, ez csak a mi környékünkön használt tájjellegű szó, mint Borsodban a makuka. De ebből a neonfeliratból úgy tűnik, hogy ez egy korosztály számára általánosan elterjedt kifejezés volt arra, amit mi már üdítőnek hívunk. Elmaradhatatlan kellék a pulton lévő gigantikus méretű kávégép és az árlap a falon.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261073_51c57b2d2677ce08cf0a744cf8b59093_wm.jpg)
![Önkiszolgáló étterem, amit, mint említettem, szintén a világvárosiasság egyik szimbólumának tekintettem gyerekfejjel. A nyolcvanas évek első felében édesapámmal sokszor jártunk Budapestre vonattal, foci-, vízilabda- vagy jégkorongmeccsre, BNV-re, múzeumokba, mikor hová. Ilyenkor mindig ilyen helyen ettünk, és valahogy az a kép alakult ki benne, hogy a nagykörút tele van ilyen helyekkel. Mindig az élet császárának éreztem magam hogy milyen csuda dolgok vannak a világban: étterem, ahol látom, miből választhatok, és az sem zavart, hogy a háromszög alakú alumíniumtálcák és az evőeszközök a mosogatástól melegek és nyirkosak, és hogy mindent beleng a kelkáposzta-főzelék szaga.
Még eléggé gyerek voltam, általános iskolás, amikor édesapám meghalt. De én nagyon sokáig nem hittem ezt el, és nem egy ilyen általános tagadás volt ez, hogy velem-ez-nem-történhet-meg, hanem tizenkevéséves gyerekfejjel nagyon biztosan tudtam, hogy egyszer majd, amikor nagyobb leszek, és már egyedül is elmehetek Budapestre, egy ilyen körúti önkiszolgálóban szembejön velem apa, a szokott világosbarna ballonkabátjában, és minden újra rendben lesz. És aztán elég sok idő eltelt, amikor, már a kilencvenes években, egyedül eljutottam Pestre. És a Keletitől elgyalogoltam a Blahára, és elindultam a körúton, és kiderült, hogy az önkiszolgálók már mind bezártak (és nyilván nem is volt minden sarkon, mint ahogy a gyermeki emlékezetben élt a kép), és akkor - akkor vesztettem el apát igazán és örökre.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261071_28b64f17225624c35dc61e1b8627fbaa_wm.jpg)
Önkiszolgáló étterem, amit, mint említettem, szintén a világvárosiasság egyik szimbólumának tekintettem gyerekfejjel. A nyolcvanas évek első felében édesapámmal sokszor jártunk Budapestre vonattal, foci-, vízilabda- vagy jégkorongmeccsre, BNV-re, múzeumokba, mikor hová. Ilyenkor mindig ilyen helyen ettünk, és valahogy az a kép alakult ki bennem, hogy a nagykörút tele van ilyen helyekkel. Mindig az élet császárának éreztem magam, hogy milyen csuda dolgok vannak a világban: étterem, ahol látom, miből választhatok, és az sem zavart, hogy a háromszög alakú alumíniumtálcák és az evőeszközök a mosogatástól melegek és nyirkosak, és hogy mindent beleng a kelkáposztafőzelék szaga.
Még eléggé gyerek voltam, általános iskolás, amikor édesapám meghalt. De én nagyon sokáig nem hittem ezt el, és nem egy ilyen általános tagadás volt ez, hogy velem-ez-nem-történhet-meg, hanem tizenkevéséves gyerekfejjel nagyon biztosan tudtam, hogy egyszer majd, amikor nagyobb leszek, és már egyedül is elmehetek Budapestre, egy ilyen körúti önkiszolgálóban szembejön velem apa, a szokott világosbarna ballonkabátjában, és minden újra rendben lesz. És aztán elég sok idő eltelt, amikor, már a kilencvenes években, egyedül eljutottam Pestre. És a Keletitől elgyalogoltam a Blahára, és elindultam a körúton, és kiderült, hogy az önkiszolgálók már mind bezártak (és nyilván nem is volt minden sarkon, mint ahogy a gyermeki emlékezetben élt a kép). És akkor... Akkor vesztettem el apát igazán és örökre.
(Fotó: Bauer Sándor / FORTEPAN)![A Balaton a hetvenes évektől vált egyre népszerűbb turisztikai célponttá a külföldiek körében, emlékezhetünk kelet- és nyugatnémetek családegyesítő nyaralásaira. A német nyelvű árlap és az egész helyiség internacionalista, már-már kozmopolita jellege miatt (burzsoá államok zászlai a falon!) azt feltételezhetjük, hogy valamelyik kiemelt balatoni üdülőhelyen készült ez a kép.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261069_d9090f4b5c8d771a91e17a83d71e7656_wm.jpg)
![Ismét a korábban már látott vasúti utasellátós luxus, a formatervezett tálcákkal és a rémisztően kicsi asztalokkal és a hihetetlenül jól öltözött vasutazókkal.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261067_d0ef70502b80008f7b5349a6babaf613_wm.jpg)
![Minden utazó lakjon jól! Az étkezést elsősorban a nagyobb távolságokon, hosszabb menetidővel közlekedő vonatokon biztosították. Számos gyorsvonaton mára megszűntek a büfékocsik, miközben a menetidő érdemben nem lett kevesebb.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261065_fa75cd7f4ea2f20a80d57ea9ab06f052_wm.jpg)
![A szocializmusnak messze nem a vendéglátás volt a legnagyobb erőssége, nemcsak nálunk, hanem a régió más országaiban sem, és nemcsak a gasztronómia, hanem a felszolgálás színvonala miatt sem. De át is adom a szót Milan Kunderának, ő írta a lenti sorokat a Tréfa című, a hatvanas években játszódó regényében egy fiktív morvaországi város étterméről, de persze a kor összes cseh, morva, szlovák, magyar, ésatöbbi, ésatöbbi étterméről:
"Az étlap pontosan ugyanolyan volt, mint minden ilyen típusú vendéglőben, s az állandóan ismétlődő fogások szűk választékából állt, amiből nagyon nehéz választani, mert egyik sem vonzóbb a többinél. Nézegetni kezdtem (szomorúan) a nehezen olvasható papírt, de a pincér már ott állt fölöttem, és türelmetlenül várta a rendelést.
- Egy pillanat - mondtam.
- Már negyedórája ebédelni szeretett volna, de még mindig nem választott - rótt meg, és elment."
Ha már az ételek és a kiszolgálás színvonala csapnivaló volt, legalább a látvány legyen jó, gondolhatták a korabeli építészek. És ebben nem is volt hiba, a látványos neonoktól a hatalmas üvegtáblákig minden adott, hogy ezt egy modern, a korban menő helynek láthassuk.](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261063_7ffdfc9cba7a3d717171f5cc22602404_wm.jpg)
A szocializmusnak messze nem a vendéglátás volt a legnagyobb erőssége, nemcsak nálunk, hanem a régió más országaiban sem, és nemcsak a gasztronómia, hanem a felszolgálás színvonala miatt sem. De át is adom a szót Milan Kunderának, ő írta a lenti sorokat a Tréfa című, a hatvanas években játszódó regényében egy fiktív morvaországi város étterméről, de persze a kor összes cseh, morva, szlovák, magyar, ésatöbbi, ésatöbbi étterméről:
"Az étlap pontosan ugyanolyan volt, mint minden ilyen típusú vendéglőben, s az állandóan ismétlődő fogások szűk választékából állt, amiből nagyon nehéz választani, mert egyik sem vonzóbb a többinél. Nézegetni kezdtem (szomorúan) a nehezen olvasható papírt, de a pincér már ott állt fölöttem, és türelmetlenül várta a rendelést.
- Egy pillanat - mondtam.
- Már negyedórája ebédelni szeretett volna, de még mindig nem választott - rótt meg, és elment."
Ha már az ételek és a kiszolgálás színvonala csapnivaló volt, legalább a látvány legyen jó, gondolhatták a korabeli építészek. És ebben nem is volt hiba, a látványos neonoktól a hatalmas üvegtáblákig minden adott, hogy ezt egy modern, a korban menő helynek láthassuk.
(Fotó: Bauer Sándor / FORTEPAN)![Az 1963-as BNV-n 27 ország vett részt kiállítóként, volt itt a szovjet ipar dicsőségéről árulkodó állvány nélküli motoros varrógép és tranzisztoros törperádió és TV készülék, bemutatták az új Renault-okat, a jugoszlávok lakókonyháját és az új keletnémet fejőgépet is. A vendéglátásról sem feledkeztek meg, a korabeli híradóban is beszámolnak nemcsak arról, hogy aki megszomjazik, kaphat nylonzacskóban jegelt gyümölcslevet, hanem arról is, hogy "aki pedig jó kávéra, vagy tüzes italokra vágyik, megpihenhet a kubai presszóban".](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261061_b3240bc5f2fe73fd66945e57e2351250_wm.jpg)
![A Kádár-rendszer legitimációját a hatvanas, hetvenes években a viszonylagos jólét adta. A legvidámabb barakkban nem az állami erőszakszervezetek teremtették meg egy kemény diktatúra alapjait, hanem a szocializmus keményen dolgozó kisembere maga tartotta azt fenn, hiszen részesülhetett a mindennapok apró jóléti áldásaiból. És ha valakinek kétségei is lettek volna, a Vendéglátás magazinból hónapról hónapra meggyőződhetett, hogy az életünk alapvetően a legnagyobb rendben működik, és ez így is lesz még legalább harminc évig!](https://kep.index.hu/1/0/1126/11261/112610/11261059_959a6b63737cbcaac27955d1ef9794c7_wm.jpg)