Tiszta munkahelyi gyűlölet, ami itt folyik
További Stenk cikkek
-
Bemutatjuk a férfit, aki úgy is össze tudott veszni a barátnőjével, hogy visszafelé sétált az időben
- Az év legkülönlegesebb születésnapi bulija készülődik Budapesten
- Ő a szegény ember Azahriah-ja, vagy valódi zenebohóc?
- Tízpontos nő ül vele a puskaülésen, és a lányát sem adja akárkinek
- A gimiben a bulikból is menekült, nem hitték, hogy sztár lesz belőle
Az Index szerkesztősége gyakran kap zenei anyagokat feltörekvő együttesektől, előadóktól. PickUp néven elindított sorozatunkban időről időre beszámolunk három új névről, csapatról,
küldjenek akár lemezt, kislemezt vagy single-t.
Fontos: az Indexet az előadók keresik meg, érdekükben nem jár közben kiadó – sem PR-os, sem marketinges, legfeljebb kapcsolattartó. A hármas listát a Kultúra rovat – stílusbéli és tartalmi korlátok nélkül – kizárólag saját belátása szerint állítja össze. A mostani PickUp három előadója:
- Felleng,
- Mestahh,
- Dream of Insomnia.
Nem játszik az elefánt
A 75 százalékban Dávidot, 25-ben pedig Bálintot tartalmazó zenekarról, akik saját művészetüket „védett eredetű, minőségi, friss, lendületes pop-rockként” aposztrofálják, még a legelső PickUpban írtunk 2023 októberében. Durván repül az idő, a srácok azóta több dalt is kidobtak. Mostani számuk az Elefánt címet kapta, amelyhez stúdiós videóklip is készült a Grenma Stúdióban.
A dal tartalmilag azt az érzést mutatja be, amikor olyan társaságba kerülünk, ahol nem igazán találjuk a helyünket. Ilyenkor belekeveredünk azokba a beszélgetésekbe (small talk szituációkba), amikor el kell játszani, hogy érdekel a másik. Azt kell mutatnunk, hogy a számunkra teljesen érdektelen mindennapi dolgai valóban „érdekesek”, pedig voltaképp egy órán át bámulni az Instagram végtelen felületét is kevésbé lenne fárasztó.
A Felleng a bandára jellemző lendületes, vagány, dallamos hangulattal fogja meg a témát. Noha a szöveg átjön – valóban megmutatja a manapság divatos munkahelyi és kötelező beszélgetős témákat az autóktól a gazdaságon át sportig –, a formán egy keveset még lehetett volna finomítani, hogy jobban ráfeküdjön az alapvetően működő énekdallamra.
Zeneileg egy-két pillanattól eltekintve nem hagyták el a biztos zónát a fiúk. Abban utaznak, amiben fixen tudták, hogy jó dalt képesek alkotni. Bár nagy csavar nem történik, az egy-két töréspont igazán jót tesz a számnak, amit a néhány poénos ötlet is segít még inkább érdekessé tenni.
A multis katona
A Mestahh legújabb lemeze Mindenki küzd címmel jelent meg. Az album már nem az első kiadványa az előadónak, aki az elmúlt években számos lemezt és dalt jelentetett meg. A mostani egy alapvetően klasszikus punk-rock kiadvány, itt-ott olyan előadókat idézve, mint az Alvin és a Mókusok vagy a korai The Grenma. De a lemez nem áll meg ennyinél, hallani rajta rádióbarát pop-rock dalokat, reggaeton muzsikát is,
de előbukkan a heavy metal, a metalcore és a punk zene elemi, szókimondó, kendőzetlen stílusa is.
A 14 dalos, nagyjából háromnegyed óra hosszú kiadvány zeneileg érdekesen hullámzik. Az előadó figyelt, hogy ne legyen ideje a hallgatónak beszorulnia egyetlen stílus hangulatiságába sem. Zeneileg minden szám igyekszik a rámért műfajok legjavát megidézni, ami az esetek többségében sikerül is. Mestahh egyszemélyes zenekarként maga alkotta a teljes lemezt.
A szövegek kissé felemás érzetet keltenek. Vannak remekül elkapott sorok, de itt-ott már erősen túlhasznált frázisok is visszaköszönnek. Leginkább azok a részek működnek, ahol az előadó elengedni a konvenciókat, és szimplán az ösztönös gondolatokra hagyatkozik. Az albumról kicsit kilógó Multi című dal például olyan bandák hangulatát idézi szövegben, mint a Bëlga, de csak részben. Akadnak igazán eredeti ötletek is. A többi számban – akarva-akaratlanul – érződnek más előadók bennragadt hatásai, de nem konzisztens másolás, hanem inkább ott maradt lenyomatok.
Az éneket tekintve a mély részek kissé plasztikusak, kitettek, a középmagas tartomány azonban a kórusokkal együtt már sokkal jobb összhatást ad. Ezek a részek sokkal inkább hajaznak azokra a punk-rock bandákra, akiket a fesztiválszínpadokon hallhattunk anno. Ha a mélyebb tartományok stabilizálódnak, és a szövegek is letisztulnak, akkor a végeredmény még ütősebb lehet.
A zsarnok király sem jobb
Noha a Dream of Insomia zenekar nem munkahelyi ellenszenvvel küzd, mint előző előadóink, új, Kreon című daluk a görög mitológiából ismert királyt veszi elő analógiaként. Azokra az emberekre utalnak a metaforájukkal, akik másokat elnyomnak, kihasználnak, leuralnak, hogy céljaikat elérjék.
A metalcore-t, death metalt és itt-ott groove metal-elemeket sűrítő alkotás zeneileg igazán magas minőségű, pontos, technikás szerzemény lett, ami emellett igyekszik némi fülbemászó, maradandó zenei élményt is nyújtani a határtalan tomboláshoz.
Ehhez jön a tiszta éneket és screamet keverő front, ami szintén ütős, a váltások is jól szólnak. A szövegben akadnak eredeti ötletek, de itt-ott a stílusra jellemző falakba ütköznek a sorok. A prozódiával szintén ez a helyzet, amire számos helyen meglepő pontossággal figyel a csapat, akadnak azonban összerántott részek, amelyeken még lehetne finomítani.
A zenekar mostani száma előfutára a készülő, Emlékszilánk című nagylemezüknek, amelynek a Kreon a nyitódala. A Dream of Insomnai Brucker Bence mentorálásával került be tavasszal a Petőfi Nagylemez Program díjazottjai közé. A háttérmunkálatok és felvételek Brucker Bence és Kökényes Dániel segítségével zajlottak. Emellett közreműködött még Radó Éden a Tiansenből és Diószegi Kiki A Down For Whateverből is.