Helyes szőke kisfiú néz vissza rám a vászonról, hatéves forma lehet, egy gesztenyefa ágvillájában ül, és töpreng valamin. „Ez kicsoda?”, kérdem a kolozsvári festőtől, Betuker Istvántól, aki a világ legtermészetesebb hangsúlyával válaszolja: „A gyermek Kossuth Lajos.”
Hosszú másodpercekig kattognak a fogaskerekek az agyamban, végiggondolom, hogy Kossuth 1802-ben született, még hatéves korában is csak 1808-at írtunk, az első igazi fényképet pedig csak 1826-ban készítette el Joseph Nicéphore Niépce.
Nyilván látszik az arcomon a döbbenet, István el is mosolyodik, végül csak-csak ki tudom nyögni:
Az idő szélvész gyorsan repül, Kossuth gyermekkorában még a fényképezés technikáját sem ismerték, manapság pedig már a mesterséges intelligencia segítségével műalkotásokat is lehet tervezni, olyan történelmi alakokat is felidézhetünk, akikről nincs fotó vagy festmény, mert ott az A. I., ami (aki?) bármire képes. No azért bármire nem, legalábbis nem olyan minőségben, ahogy azt szeretnénk.
Amúgy Kossuth nem véletlenül témája ennek a festménynek, Tállyán vagyunk, az Artistaille Art Residency elnevezésű művésztelepen. Az első felelős magyar kormány pénzügyminiszterét nem szülőhelyén, Monokon keresztelték meg, hanem a szomszédos Tállyán, mert itt volt a legközelebbi evangélikus templom.
Persze a tállyai művésztelep fő tevékenységi köre nem a Kossuth-portrék készítése. Az Oroszlános Borhotel 400 éves épületében és a szomszédos alkotóházban valamilyen szinten a hosszú éveken keresztül működő és neves művészeknek is lehetőséget nyújtó Közép-európai Művésztelep folytatása ez. A tábornak van egy háborúra vonatkozó mottója – „Legyen vége már!” –, amelynek még javában tart a második turnusa, a művészek totális témaszabadságot élveznek.
Betüker István, ugye, a gyerek Kossuthot festi meg, a hely szelleme által ihletve és némi A. I.-s segítséggel, Simon-Mazula Tibor viszont tényleg a háború borzalmai hatása alá került, ezért festette meg Francisco Goya talán leghíresebb alkotásának, pontosabban 82 rézkarcból álló sorozatának parafrázisát. Goyát sokan az expresszionizmus előfutárának tartják, és hogy ez mennyire helyes stílusértékelés, az kiviláglik Tibor három festményéből. Goyát – és Simon-Mazulát – nézni megrendítő élmény.
Egy szobával arrébb Csurka Eszterrel találkozunk, és Vilmával, a mosolygós szemű festőnő elválaszthatatlan törpeuszkárjával. Eszter a lányát festi meg éppen, légies ecsetvonásokkal.
Aztán vannak, akik még csak a tervezés fázisánál tartanak, de hát ez így is van rendjén. Az Artistaille egyik rendeltetése éppen ez, hogy az idilli környezet, a természet közelsége, a szőlőtőkékkel borított domboldalak inspirálják a művészeket. No és hogy megbeszéljék az elképzeléseiket a tábor kurátorával, Gulyás Gáborral. Ahogy éppen Göncz Dalma, a folyton új utakat kereső, a közelmúltban már a hongkongi piacot is meghódító és a napokban ösztöndíjjal az andorrai UNESCO-művésztelepre utazó betonfestő művésznő teszi az Oroszlános Borhotel tornácán.
DrMáriás, a honi képzőművészeti, zenei és irodalmi szcéna talán legeredetibb, Munkácsy Mihály-díjas figurája a tábor motorja, a Munkácsy Mihály-díjas polihisztor megjegyzéseire, monológjaira oda kell figyelni, és ha majd a festménye is elkészül – amelyet természetesen a többi alkotással együtt kifüggesztenek a házigazdák a borhotel falára. Ahogy azt már az első turnus idején elkészült Verebics Ági, Nagy Kriszta festményeivel is tették. Akkor majd kiderül, milyen gondolatokat ébresztett az újvidéki zseni fejében ez a néhány tállyai nap. Addig is kénytelenek vagyunk hallgatni, ahogy a Gesamtkunstwerk jegyében szaxofonján gyakorol a közelgő Tudósok-koncertre, amivel a Fishing on Orfű fesztivál hallgatóságát örvendezteti meg.
Hát, így zajlik az élet az Artistaille-ban, némi délutáni pincelátogatással és hajnali „tetejezéssel” fűszerezve. (Ha valaki nem tudná, a tetejezés szőlészeti szakszó, azt a műveletet jelenti, amikor a szőlőtőkék tetejéről metszőollóval lenyesegetjük a fölösleges, az energiát értelmetlenül elszívó hajtásokat.)
Tavaly újraéledt a Közép-európai Művésztelep, amely 1990-ben jött létre Kerékgyártó István alapításával, és amely a kilencvenes-kétezres évek egyik meghatározóbb művészeti helyszíne volt, ahol több neves alkotó is megfordult
– mondja Berger Anna, az Artistaille motorja, egyben a működtető-irányító-szervező triumvirátus hölgytagja, aki élettársával, Márton Péterrel, a borhotel és a szőlőbirtok tulajdonosával és Gulyás Gábor kurátorral jegyzi a művésztelepet. – „Tavaly Péter indította be a kezdeményezést, az első évben pécsi művészek alkottak itt, idén pedig kiterjesztettük a meghívottak körét. Az idei első, májusi turnusban Kusovszky Bea, Töttös Kata, Végh Júlia, a már említett Nagy Kriszta is alkotott nálunk, utóbbi festményének a modellje a lányom volt.”
Idén 13. alkalommal nyitja meg kapuit az Art Market Budapest, amely 2011 óta áll nemzetközi vásárként a képzőművészet iránt érdeklődő, folyamatosan növekvő közönség szolgálatára. A nagyszabású esemény 2023. október 19–22. között ezúttal is széles nemzetközi művészeti válogatással és programokkal segít izgalmas kulturális központként vonzóvá tenni Budapestet. A vásár elmúlt 12 évéről és az idei tervekről Ledényi Attilát, az Art Market Budapest alapító-igazgatóját kérdeztük.
Ledényi Attila az interjúban többek között elmondja, hogy
Hogy néz ki az Art Market Budapest elmúlt 12 éve? Mit mutatnak a számok? Hogyan alakult a kiállító művészek, a látogatók, illetve a megvásárolható tárgyak mennyisége?
Aligha fejezhetők ki pusztán számokban a kortárs művészet megbecsülése és hazai piacának bővülése, a magyar művészet nemzetközi pozíciójának erősödése, a nemzetközi vásárok magyar és más kelet-európai galériák iránti érdeklődésének növekedése, vagy éppen Budapest Európa egyik vonzó művészeti célállomássá válása tekintetében az Art Market Budapest jelentős hozzájárulásával elért eredmények.
Bár önmagukban a számok is sokat elárulnak, hiszen az első évhez képest a kiállítók mennyisége mára megduplázódott, a látogatók száma háromszorosára nőtt. Az Art Market Budapest a mintegy 7 ezer négyzetméterén legutóbb 2022 őszén mutatta be közel 30 ezres közönség előtt 30 ország több mint 500 művészének – akiket mintegy 100 kiállító képviselt – több ezer alkotását.
Tekintettel arra, hogy a kiállítói szám növelésének korlátja a rendelkezésre álló kiállítási terület, a vásárra jelentkező kiállítók mennyiségéből lehet igazán az emelkedő érdeklődésre következtetni. Ebben a tekintetben sokatmondó, hogy meg kellett volna legalább dupláznunk a kiállítási területet ahhoz, hogy a jelentkezői igényeket kielégíthessük. Többek között ez a tényező is hozzájárul ahhoz, hogy az Art Market Budapest minden releváns mérőszám tekintetében évek óta a közép- és kelet-európai régió legnagyobb nemzetközi kortárs képzőművészeti vására.
Miért hozták létre 12 évvel ezelőtt a vásárt, és hogyan érvényesültek az alapításkor megfogalmazott célok?
Az Art Market Budapest megalapításakor alapvetően két fő célt fogalmaztunk meg. Az egyik egy olyan művészeti platform létrehozása, amely különleges hangulatából, a választék gazdagságából és az ehhez rendelt intenzív kommunikációs munkából fakadóan a lehető legszélesebb és legvonzóbb felületet és alkalmat teremti meg a közönség számára a kortárs képzőművészet fogyasztásához, élvezetéhez, vásárlásához, részben annak reményében is, hogy
a galériák zárt világából napvilágra hozott művészeti tartalmak iránti érdeklődés, vagyis a kortárs képzőművészet közönsége növekedési pályára álljon.
Másrészről pedig szerettük volna elérni, hogy Budapest bekapcsolódjon a nemzetközi művészeti, műkereskedelmi körforgásba, Magyarország vonzereje növekedjen, és megítélése javuljon a művészet iránt érzékeny, az utazásai során a kulturális tartalmakat előtérbe helyező külföldiek körében éppúgy, mint a művészet és műtárgypiac szakmai közegében. Márpedig a minden évben több száz művészeti vásárt felvonultató, rendkívül kompetitív nemzetközi piacon az ingerküszöböt átugrani csak egy nagyszabású, széles nemzetközi választékot, és máshol nem hozzáférhető tartalmakat felvonultató eseménnyel lehet, ezt az elmúlt több, mint egy évtized tapasztalatai nyilvánvalóvá tették.
Ennyi idő távlatában megállapítható, hogy az eredmények mindkét kitűzött cél tekintetében az optimista várakozásoknak felelnek meg. A kortárs képzőművészet iránt érdeklődő hazai közönség és a Budapest mint művészeti szempontból releváns helyszín iránti nemzetközi figyelem növekedése egyaránt vitathatatlan. Márpedig ennek – a törekvéseink fókuszába helyezett, és korábban elhanyagolt közönség mellett – a legfőbb haszonélvezői a hazai művészek és az őket képviselő szervezetek, kiemelten a hazai kereskedelmi galériák. Hiszen mindkét fő célunk érvényesülése végső soron a hazai piac bővülését szolgálja.
A Virág Judit Galéria 25 éve szervez aukciókat, és ezalatt mindössze négy Csontváry-kép került kalapács alá. Az árverések leginkább várt tétele mindig. Azon a decemberi estén, pár nappal 2021 karácsonya előtt a negyvenedik tételnél egy pisszenést sem lehetett hallani a teremben. 440 milliónál tartottunk, de éreztem, hogy még nincs itt a telefonon, és online is licitáltak. Hamarosan megérkezett a következő ajánlat: 460 millió forint! Kivártam, majd: először, másodszor, senki többet?
Harmadszor! De a kalapács hangját már alig lehetett hallani, mert elnyomta a tapsvihar. Megszületett a magyar aukciós rekord:
Csontváry Kosztka Tivadar Titokzatos sziget című festményéért többet fizettek, mint eddig idehaza bármelyik magyar alkotó művéért.
Pontosan 170 éve, július 5-én született Csontváry Kosztka Tivadar. Talán nincs is még egy olyan művészünk, akit ennyi titok és legenda vesz körbe. Hóbortos személyiségét kortársai kinevették, életében egyetlen képet sem adott el. Halálakor a képeit bérkocsisok akarták megvenni ponyvának, mára ritkán felbukkanó remekművei aukciós rekordokat döntenek. Ki ez az ember? Ki Csontváry Kosztka Tivadar?
A Felvidéken, Kisszebenben született 1853-ban. A család életét minden bizonnyal megnehezítette, hogy Kosztka László, Csontváry édesapja gyógyszerészi teendői mellett a város rendőrfőnöke is volt, így pont a szabadságharc leverése utáni években vált a gyűlölt hatalom helyi képviselőjévé. Csontváry 1884-ben nyitotta meg saját patikáját Gácson, ahol a helyi közéletben is részt vett, és mivel rajongva imádta Ferenc Józsefet, meglehetősen sok konfliktusba keveredett a helyiekkel. Megítélésén az sem segített, hogy jelentős kiegészítő jövedelemre tett szert szeszkereskedelemből.
Különcsége tanulmányai alatt is megmutatkozott: majd 40 éves volt, amikor a müncheni festőakadémiára került, és nemcsak korával lógott ki az ifjú festők köréből, hanem aszketikus életmódjával is. Alkoholt egész életében nem fogyasztott, nem dohányzott és nem vett részt a bohém fiatalság mindennapos szórakozásában, így hamar az élcelődések központjává vált.
Magányosan élt, sosem nősült meg. Patikáját 1894-ben bérbe adta, és ettől kezdve már kizárólag a festészetnek élt.
Az egyik legnagyobb rejtély a Csontváry-életművel kapcsolatban az, hogy vajon tényleg elment-e az egzotikus országokba, vagy korabeli fotográfiák segítségével festette meg legendás képeit? Az általa megfestett helyszínek − egyebek mellett Athén, Kairó és Jeruzsálem − a korban már népszerűek voltak, fényképek és képeslapok foglalkoztak velük.
Gyanú merült fel, hogy a furfangos gyógyszerész nem valami színes nyomatról másolta-e titokban kulisszaszerű tájképeit?
− tette fel a kérdést Lehel Ferenc már 1931-ben.
Bár a korszak művészei – köztük Csontváry is – hevesen tagadták, ma már tudjuk, hogy világszerte rengeteg sztárfestő, köztük Munkácsy, Rippl-Rónai, Degas és Picasso is használtak fényképeket, akár modellpótlékként, akár ihlető forrásként. Az igazság felderítését megnehezíti, hogy semmilyen, Csontváry által megírt levél vagy képeslap nem támasztja alá állítólagos utazásait. Illetve egy levélről tudunk, amelyet a Japán kávéház művészeinek címzett, és melyben az aláírása mellé odabiggyesztette, hogy „Konstantinápoly, 1913”. Ám a postai bélyegzőn nem a török, hanem az osztrák hatóság pecsétje látható.
Az igazság valahol félúton keresendő,
Csontváry minden bizonnyal elutazott a távoli helyszínekre, de feltehetően nem teveháton cipelte magával a több négyzetméteres vászontekercseket és több száz kilós festéket,
mint ahogyan ezt önéletrajzában írja, hanem inkább vázlatokat készített a helyszínen, majd műtermében készítette el a monumentális festményeket.
Csontváry életműve rendkívül kicsi, alig több mint 100 darabot számlál és ennek nagyobb része, nagyjából 80 százaléka közgyűjteményben – múzeumi tulajdonban – kisebb része, nagyjából 20 százalék magánkézben van, így igazi szenzáció, ha felbukkan egy Csontváry-kép a műkereskedelemben.
A professzionális magyar műtárgypiac és kereskedelem a rendszerváltás óta létezik újra Magyarországon. Addig állami monopólium volt az aukciózás, csak állami galériák léteztek. A háttérben azért működött egy magánemberek által életben tartott festménypiac is – Virág Judit ezt a területet ismeri igazán –, ahol gyűjtők adtak-vettek egymásnak, illetve hirdetés útján kerestek képeket. A rendszerváltás révén jelenhettek meg az első magángalériák és -aukciósházak, ő maga is ezek egyikében kezdett el dolgozni 1988-ban.
Azóta vevői oldalon is óriási változások történtek. A szakember elmesélte, hogy a hatvanas, hetvenes, de talán még a nyolcvanas években is a „maszekok” közül kerültek ki a műtárgy vásárlók. Kisiparosok, kötödések, fröccsöntők, illetve orvosok, jogászok, rendezők voltak a nagy gyűjtők. Elszánt, komoly tanáremberek között is akadtak olyanok, akik meghatározott koncepció szerint gyűjtöttek.
– Természetesen a műtárgyak ára is egész más szinten mozgott – teszi hozzá az aukciósház-vezető, majd számokat is említ:
ha megnézünk egy hatvanas-hetvenes évekből fennmaradt katalógust, akkor néhány ezer forintos összegekről beszélünk, amiért már nagyon kvalitásos képekhez lehetett hozzájutni.
A rendszerváltással ezen a területen is megjelent a piaci kereskedelem, beléptek az intézményi vásárlók, illetve azok a külföldre szakadt magyarok, akik számára fontos volt, hogy ily módon is felkutassák a gyökereiket. Beléptek a piacra a külföldiek is, akiknek semmi közük sem volt Magyarországhoz, viszont felfedezték, hogy itt igen gazdag, magas minőségű képállományt találnak a nyugat-európai árak töredékéért.